Jag beklagar, kära tittare. Tv-serien du söker-
-kan inte streamas i din verklighet.
Var god vänta så försöker vi ansluta igen.
I cyberrymdens mörkaste djup finns en annan värld.
En förlorad dimension där aldrig skådade fenomen-
-existerar jämte obeskrivlig fasa.
Historier som aldrig har förtäljts... förrän nu.
Klicka inte på tillbaka-knappen. Ladda inte om sidan.
Vi är nu uppkopplade mot...
...den 404:e dimensionen.
Det var veckan före jul Och i alla lägen, i smått och stort
Höll NSA sitt öga på oss från hemlig ort
De jagade en man som bombat vitt och brett
Ingen visste var han var Han var visst puts väck
Att hitta honom var inget enkelt jobb
Så regeringen kontaktade ett monster vid namn Bob
Bob vet när vi sover Och när vi är vakna
Men inom honom har något börjat knaka
Och försöken att spåra gjordes med halvt hjärta
För detta allseende öga kände inget annat än smärta
- Vad är det? Vad är det? - Du får snart veta, hjärtat.
- Har ni min flightinformation? - Sam, har vi mammas resplan?
Flight 322, kl. 14.15. Terminal B. Då kommer mamma!
- Nån här är glad över att du kommer. - Det är hon inte ensam om.
Nej, verkligen inte. Två veckors julledighet...
- Jag vågar knappt tro på det. - Jag kommer hem!
Oavsett vad som händer...
- Jag blir sen! - Gå!
- Jag älskar dig. - Älskar dig!
Hej, Doc. Har ni tid ett ögonblick? Jag ville bara önska god jul.
Njut av ledigheten.
Och kom snart tillbaka...
...för vi kommer att...
- Vi behöver dig här. - Vad är det?
Jag vet inte.
Det är den här förbannade högtiden.
När jag ser julgranen i mässen tänker jag på hur det är hemma...
Berätta vad du känner.
Jag vill inte vara här längre.
Kapten Lee? Whitney Smith, NSA.
Angenämt, men jag har en transport att hinna med.
Jag ska åt samma håll. Följ med.
Jag skjutsar er.
Toppen, jag är sen.
Hon är fortfarande förvirrad kring hela idén med tomten-
- men förhoppningsvis är jag hemma i tid för att klä granen.
Vilket är det...
Det är det bästa.
Det låter trevligt.
NSA, alltså?
Det är säkert topphemligt men har ni planer för julen?
Ja, ni, kaptenen.
Lugn, ni har inte gjort något. Men ni måste följa med oss.
Var det Whitney? Jag har varit här i 18 månader utan permission.
Jag saknar mitt barn och min fru.
Jag tillbringade vår årsdag under ett skrivbord under granateld.
Ni är säkert vana vid att få precis som ni vill-
-men den här gången får ni vänta.
Inget i världen kan hindra mig från att fira jul med min familj!
Ni suger!
Så var är vi? På Nordpolen?
- Jag skulle gärna säga det, men... - Då måste de skjuta mig.
Va? Nej, de skulle skjuta mig. Varför skulle de skjuta er?
Kapten Lee, direktör Stevens. Varm choklad?
Kom, så visar jag er runt.
NSA har problem med datahanteringen. Vi drunknar i data.
E-post, telefonloggar... Vi får in tre petabyte i sekunden.
Jaha, det är... skrämmande.
Våra analytiker måste fortfarande bearbeta allt ett klick i taget.
Jag vet vad ni tänker. Ersätt dem med robotar!
Jag har försökt, tro mig. Men trots vad ni har läst i Wired-
-är vi decennier från den tekniken.
Vi är fortfarande beroende av en människohjärna-
- för att klarlägga mönster och fånga skurkarna.
Och en människorumpa för att torka grundlagen på!
För tio dagar sedan började vår toppanalytiker bete sig märkligt.
Det påverkar hans arbete och därmed allmänhetens säkerhet.
Ni är här för att ge terapi och få honom att må bättre.
Vänta, har ni flugit mig hela vägen till var vi nu är-
- för att jag ska muntra upp en datanörd?
Inte direkt.
Kapten Lee, det här är Bob.
Direktör Stevens! Vem är er nya vän?
- God morgon! - God morgon, Bob!
- Det här är... - Jane Lee, 32 år gammal.
Sjutton olästa mejl. Befinner sig just nu här.
- Vad i helsike är det här? - Mitt namn är Bob.
Chefsanalytiker här på NSA:s Black Site Indigo.
Varför består den av kött?
Okej, föreställ er att NSA skapade en enorm kub-
- av näringsberikat kött, och därefter skapade en mänsklig hjärna-
- som kopplades in och fick övervaka alla människor på jorden, dygnet om.
Okej.
Det var det vi gjorde.
- Det här är Bob. - Hej!
- Så vad gör du här, Jane? - Kapten Lee ska prata med dig, Bob!
Min terapeut. Det är klart. Jag vet allt.
Jag försökte vara artig och lättsam. Men jag behöver ingen terapeut...
Bob, det är direktörens åsikt...
Både Chris och jag tror att Jane kan hjälpa dig med dina problem...
...med att hitta...
- Ja, vad heter han... - Vad heter han?
Han har ett namn, Chris. Lucas T. Wade, och han är-
-en väldigt, väldigt stygg...
Okej, han är ett problem. Det är svårt att hitta honom...
- ...men terapi... - Kapten Lee är ett proffs, Bob.
- Hon tillhör världens främsta. - Hon fuskade på intagningsprovet!
Beklagar, Jane. Det var oartigt. Men du gjorde det.
Tja, ingen är perfekt. Inte ens du, Bob.
Inte sant, Jane?
Fram med moppen, Chris!
Hur känns det?
- Vad fan är det med er? - Åh, nej, det var den sista!
Det var den sista dumma frågan du får ställa.
Vad sägs om att börja jobba?
Lucas T. Wade. Hackare, anarkist, survivalist, terrorist, galning.
Han planerar en attack. Vi vet inte var eller när...
Men vi börjar se ett tydligt jultema.
Är denne Wade den enda er köttdator inte kan lokalisera?
Vi har utsatt Bob för alla tester som finns. Han är frisk.
Och det är där ni kommer in.
Det måste finnas personer som är mer kvalificerade.
- Man kunde tro det... - Vi behöver er hjälp.
Om ni vill åka kan vi inte hindra er.
- Så bra, trevligt att träffas! - Men...
...av över 2100 armépsykologer är ni den enda som frivilligt-
- förlängt er tjänstgöring tre gånger. Utan att be om en dags ledighet.
Sjutton olästa mejl. Främst från er hustru.
Att läsa dem gör det svårare att stanna.
Ni tycks vara oförmögen att säga nej till en lidande soldat.
Den där saken är ingen soldat.
Nej, soldater får permission.
- Bob tjänstgör 24 timmar om dygnet. - Tjugofyra timmar om dygnet, Jane.
Han lider och behöver er hjälp. Och om ni inte kan hjälpa honom...
Då är det många föräldrar som inte kommer hem över jul.
- Eftersom de är döda. - Så mycket förstod jag.
- Mamma ville verkligen komma hem. - Men du lovade!
En väldigt viktig grej dök upp...
Förlåt!
- Jag ville komma hem för er skull... - Säg inte så, Jane!
Du ska inte komma för vår utan för din egen skull.
Men jag kan inte vara det. Och jag får inte säga varför.
Jag måste titta till Sam. Vi ses... när vi ses.
Okej, jag älskar dig...
Var det där din familj? De verkar fina.
Bob? Varför är du...
Vad gör du här?
Jag ville be om ursäkt för att jag var så otrevlig förut.
Det gör inget.
- Ursäkten godtas. - Så bra, tack!
- Så... god natt. - Okej, god natt.
Bara en sak till. Jag är fortfarande inte bekväm med terapigrejen.
Det är normalt att man känner sig orolig inför terapi.
Vi kan prata om det i morgon. Okej? God natt, Bob.
Men jag inte vill genomgå terapi. Det är slöseri med tid.
Hur ska tiden med dig lösa min olust inför att prata med dig?
- Du verkar obekväm. - Bob, du gör intrång på min...
Valsång. Från din sovspellista.
- Okej, vi måste dra upp gränser. - Vad då för gränser?
Jag vet allt om dig. Om du behöver gränser borde du åka härifrån.
Jag tänker inte åka härifrån! Bob, lämna mig ifred. God natt!
Okej, men jag förstår dig inte.
Jag vill inte ha dig här. Och du vill vara någon annanstans.
- Så varför är vi här? - Jag vet inte, Bob.
Du trängde dig in i mitt rum och nu vägrar du att lämna mig.
Vissa skulle kalla det ett rop på hjälp.
Så vad sägs om att prata om dina problem?
Saken är...
Nej, sprinklersystemet råkade gå igång!
Och nu är dörren låst! Vilken mardröm!
Nåja, vi ses i morgon, Jane!
Hej då!
Bob, kan du titta till kapten Lee? Hon är sen.
Sen till första sessionen. Hon är kanske inte så proffsig ändå?
- Vi får nog... - God morgon! Ursäkta att jag är sen.
Jag smusslade in en cigg på rummet och sprinklersystemet gick igång.
- Seriöst? - Seriöst.
Det är nog bäst att vi börjar.
Okej, gott folk! Då går vi härifrån.
Det här är ditt fel! Du skämmer bort honom.
Okej, jag förstår dig verkligen inte.
Jag tror att vi fick en dålig start.
Jag beklagar det där med dina kläder och din elektroniska utrustning.
- Vad är det, Bob? - Du har rätt, jag behöver hjälp...
Det här låter förmätet, men jag är för dig-
-vad du är för en daggmask.
Jag behöver hjälp, men vet inte om en daggmask kan hjälpa mig.
Det vet inte jag heller.
Men jag ser hellre att vi misslyckas än att vi inte försöker alls.
Ge mig två timmar. Du svarar på några frågor-
- och jag skriver min rapport. Om du därefter inte vill träffas mer-
- så kommer du aldrig mer att se den här daggmasken.
Du har en timme och tio minuter.
- Nej, sessionen varar... - Du är femtio minuter sen, Jane.
Då börjar vi.
Beskriv problemet med egna ord.
Hur mycket vet du om fladdermöss? Jag försöker beskriva hur jag ser.
Det är som ekolokalisering.
Jag snappar upp all data, vad du köper, vem du ringer...
...och sätter ihop det för att förstå vem du är.
- Som en fladdermus. - En superintelligent sådan...
...vars synfält är mångfalden av mänskliga externa uttryck-
- såsom de kanaliseras genom det datanätverk vi kallar internet.
Förstår du nu?
Vi testar något annat.
Gren.
- Hav. - Vatten.
- Bil. - Förare.
- Hund. - Koppel.
- Katt. - Klösa.
- Arbete. - Toppen!
- Lucas T. Wade. - Han är i Ohio.
Jag skojar bara. Jag vet inte. Fler ord, är du snäll!
Har du aldrig kunnat se Wade eller förlorade du kontakten?
- Berätta vad som hände. - Wade har alltid varit hal.
Jag var så nära att veta var han var och när han skulle slå till.
Förra månaden försvann han i tunnelbanan i New York.
- Vad gjorde han där? - Han hade shoppat.
Han hade köpt en ny rock. Han åt en munk och därefter...
...förlorade jag honom.
- Hur kändes det? - Jag blev arg?
- Du verkar gissa. - Jag blev ledsen. Så är det.
- Blev du det? Jag känner ingen... - Japp, helt klart ledsen.
Okej, ledsen på vilket sätt?
Får det dig att vilja gråta? Kan du ens gråta?
- Vad sägs om att gå vidare? - Okej, låt mig se...
En ande ger dig en önskning. Vad önskar du?
- Jag kan inte komma på något... - Ta den tid du behöver.
Jag vet! Herb Hillman, 72 år.
10322 olästa mejl. Hans fru Gladys vill ha en iPad i julklapp-
-men han bygger henne detta.
- Vad är det? - Jag har inte en aning!
Är det ett fågelbord? Ett skoställ?
Jag vet vad nästa president ska äta till lunch nästa torsdag...
- ...men här förstår jag ingenting! - Intressant. Så din önskning vore...
Jag skulle ringa Herb och fråga vad han håller på med!
Fan, ett ögonblick.
Kodnamn Payday ringer från en mobiltelefon i Banan.
Bra jobbat, Bob. Varsko försvarsdepartementet.
Söker mål...
Mål eliminerat.
Kodnamn Payday död. Tre civila döda.
Ursäkta mig, Jane. Vad pratade vi om?
- Fluga. - Flugsmälla.
- Kyss. - Älskare.
- Arbete. - Det har du redan sagt.
- Jag säger det igen. - Varför då? Varför?
Vet du vad en konversionsstörning är?
Jag behandlade en bombtekniker som inte kunde röra vänsterhanden.
Han led inte av några fysiska åkommor men när vi började prata...
Sergeant Eric Mann. Fascinerande.
Så jag lider av samma tillstånd? Existerar det bara i mitt huvud?
Du ser det kanske inte likadant-
- men spontan blindhet kan orsakas av akut stress och nervositet.
Vilket förklarar ordet "arbete". Jag älskar mitt jobb.
Jag skyddar människor. Det är min uppgift i livet.
- Du måste känna stor press. - Jag är inte som andra.
Du är fortfarande en person, Bob.
Tiden är nog snart ute.
Hur kändes det egentligen att döda kodnamn Payday?
Jag dödade honom inte. Jag gav information.
Som ledde till hans död.
Och tre andra personer. Möjligtvis oskyldiga civila.
Folk dör dagligen! Det dog någon nu!
Jean Cosgrove, lungcancer. Sånt stör mig inte, Jane.
- Vad stör dig, då? - Du stör mig!
- Jag ber om ursäkt. - Det är okej att vara arg.
- Undrar vad Beth och Sam gör. - Bob, nu avviker du från...
Undrar hur dina tjejer mår utan sin beskyddare.
Bob, gränser!
Tack!
Kom, ta en titt själv.
Överraskad? De klarar sig bra.
Se på dem! Visst ser de lyckliga ut där de klär julgranen?
Och lever livet utan dig?
Vet du hur jag lär känna människor? Det är inte genom det de säger-
-utan genom det de inte säger.
Och när det gäller din familj är din tystnad öronbedövande.
De behöver dig inte. Men du vill känna dig behövd.
Därför tog du ett jobb på andra sidan jordklotet.
Därför kan du inte säga nej till krigsneurotiska infanterister.
Därför är du här.
Inte undra på att du behöver valsång för att somna.
Jag tycker synd om dig, Jane. Det gör jag verkligen.
Du har lyckats ringa in mig, Bob. Bra jobbat.
Vår tid är ute nu.
Jag vill att du går nu.
Du säger att du tycker synd om mig. Det förutsätter empati. Medkänsla.
Du är inte en gigantisk hjärna. Du är ett gigantiskt hjärta.
Du älskar människor.
Du älskar Herb Hillman.
- Du älskade nog kodnamn Payman. - Jane, försvinn härifrån nu!
Det finns sju miljarder människor. Du känner till varenda hemlighet.
Hur är det att tycka synd om alla?
Din tystnad är öronbedövande.
Det är okej. Du kan berätta för mig.
Nej, men jag kan visa dig.
Det här är ögonblicket då Lukas T. Wade åt sin munk.
Vet du vad jag såg mer?
Här är Eddie Wilson. Första julen utan sin fru Carol.
Hans barn är iväg på en kryssning.
George Preston tar en öl till snabbmaten.
Nio år som nykter spolas ned med en burgare och pommes frites.
Sally Benson, med babykläderna?
Hon kan inte få barn. Jag låter dig räkna ut resten.
Och här är Amanda Jackson. Hon bad precis tomten om en bild.
Men då säger hennes syster:
Lägg av! Tomten finns inte!
Sitt ner och var tyst. Pappa kommer ändå inte i år.
Amanda känner nu till jordens mörkaste hemlighet.
Det finns ingen tomte.
Något så bra måste vara en lögn.
God jul, Amanda. Du får den smärtande sanningen.
Och det är bara en tunnelbanevagn. I en tunnelbana i en stad.
Exabyte av misär, varje sekund.
Det är vad jag ser.
Det är mitt synfält.
Vill du veta om jag kan gråta?
Jag har gråtit sedan de slog på mig.
Sen har vi Wade, som äter sin munk...
...och kliver av vid stationen. Han går ut, jag ser honom!
Slappna av och fokusera.
För två veckor sedan. Han betalar för parkeringen...
Nu tappade jag bort honom. Vänta, förra veckan... Vad köper han?
Han är tillbaka! Tre dagar sedan.
Vart är han på väg? Herregud, jag vet målet.
Nej! Nej, nej!
Lugna dig! Lugna dig, okej?
Var är han, Bob? Var är Lukas T. Wade?
Det är för sent.
Har någon glömt det här?
Sixth Avenue... Han gick in i en gränd.
Major Brown, skollärare, Amy Lopez, trebarnsmamma...
Han håller på att överhetta!
Mary Chang. Hon är fast i bråtet. Hon skriker, de kan inte nå henne!
- Var är han? Vi behöver ett svar! - Han är i gränden! Nej, han...
Jag tappade bort honom.
Jag beklagar.
Han gör framsteg! Vi kan hitta honom!
Tack för er insats, kaptenen. Ni är klar här.
Va?
Bra jobbat. Vi är stolta över er. Nu är det dags att åka hem.
Och Bob?
Han är inte längre ert problem. Ursäkta mig.
Det där är min patient! Ni kan inte bara avbryta behandlingen!
Jag pratade med stabscheferna precis. Bob ska tas ur tjänst.
- Vad betyder det? - Att han ska deaktiveras.
- Deaktiveras? Det är mord! - Nej, det är inte mord, Jane.
Det är att koppla ifrån en dator. Chris gör det i detta nu.
- Och sen, då? Odlar ni bara en ny? - Ja, och därefter en tredje.
Och sedan en fjärde, och så vidare. Ni blir hämtad 23.00.
- Men det måste finnas något... - Det är julafton, Jane! Åk hem.
Han vill prata med dig.
Okej.
- Hallå? Är någon där? - Det är jag, Bob.
- Jane. Du låter så avlägsen. - Jag är här.
Jag befinner mig i rummet med dig.
Ja, jag hör ingen annan. Det är bara du och jag som pratar.
Är det så här det är att prata med människor?
Nja, de flesta brukar kolla sina telefoner.
- Chris sa att du ville prata med mig. - Jag satt här, i färd med att dö...
...och kände att det vore så sorgligt att dö utan vänner.
Men så tänkte jag att du är min vän men ville ändå fråga dig först.
Är vi vänner?
Ingen press. Du måste vara ärlig.
Ja.
- Vi är vänner, Bob. - Bra, jag känner samma sak.
- Jane, gråter du? - Nej.
Jane?
Du har rätt, du vet. Jag vill känna mig behövd.
Jag gör inte det här för andra. Jag gör det för att...
...jag avskyr att känna mig värdelös.
Och nu dör folk.
Och du dör. Och...
...jag kunde inte hjälpa någon av er.
Jane... Jag skulle gärna krama dig men jag har inga armar.
Kom hit, okej?
Du kan inte hjälpa alla.
Men det betyder inte att du är värdelös.
Det betyder att du är mänsklig.
Du gråter mer än jag!
Du skulle bli en duktig psykolog.
Tack. Jag...
Det är kallt!
Jag vet.
Prata med mig, okej? Jag vill fortsätta prata.
Så länge jag kan.
Okej.
En ande ger dig en önskning.
- Vad önskar du? - Lovar du att inte skratta?
Det är klart.
Jag önskar att tomten fanns.
- Jag är strax tillbaka. - Vart ska du? Jane?
Vi slår på honom igen! Håll tyst och hjälp mig!
- Nej, det är en dålig idé! - Det låter galet, men...
Det är galet! Vi är bägge förbannade men det går inte att rädda honom!
Nej, det är inte för sent. Det spelar roll, Chris!
Jag ägnar all min tid åt att ta hand om soldater!
Och jag gör allt i min makt för att hjälpa dem.
Bob är din soldat. Du har skapat honom.
Du utbildade honom. Och du bad mig hjälpa honom.
Och det tänker jag göra. Så hjälper du mig eller inte?
Okej, hur lyder planen?
Vi ska få tomten att existera!
Jag kommer att få fängelse för detta.
- Du är tillbaka! Med någon, vem då? - Det är jag.
- Vad gör du här? - Ödelägger min karriär.
- Vad är det där? - Det du tror att det är.
Jag som hoppades på min bonus. Slå på strömbrytaren där!
- Gör det inte. Det är förräderi. - Du ska få en sista jul.
Men de stänger bara av mig igen. Så vad är poängen?
Fred på jorden och till människor välbehag.
Det här är vad du är för mig! Min livs pelare!
Hon älskar den! Det är klart.
Det var kul att se, men ni får ändå fängelse och jag dör, så...
- Varför gör vi detta? - Kom igen, Bob. Du är smart.
Jag är inte längre anställd av NSA. Inga fler uppdrag, inga regler!
- Inget håller mig tillbaka! - Vad betyder det?
Att han fick sin önskan uppfylld.
- Vad fan försiggår här? - God jul, direktör Stevens!
Nu räcker det! Stäng av honom och grip dessa två.
- Han har kontroll över systemet. - Jag ser det, Chris!
- Över vilken del? - Över alla delar.
Okej.
Vänta lite, allihop.
- Vad gör du, Bobby? - Jag sprider lite julglädje.
- Hur mycket glädje pratar vi om? - Drygt 200 miljarder dollar.
Men oroa er inte. Jag har fått rätsida på ekonomin.
Och jag har en present till er!
FBI grep Lukas T. Wade för tio minuter sen.
Toppen!
- Så vad händer nu? - Jane och Chris får immunitet.
Det är att be om mycket, Bob!
Jag styr över USA:s kärnvapen.
- Du har en poäng! Något annat?
Äggtoddy, tack. Massor av äggtoddy!
Jag pratade med presidenten precis.
Det var ett intressant samtal.
- Chris och Jane går fria! - Tack, direktören.
Hälsa presidenten att han får tillbaka sina kärnvapen nu.
Herregud, vilken röra!
Inser du att de kommer att stänga ner stället?
Och stänga ner dig.
Det är inte mycket till sista önskan om jag inte är döende, direktören.
Så din önskning... Var det värt det?
Att jultomten blev verklig för en kväll...
Det är rätt bra, inte sant?
Är det samma huva? Tvättar ni inte huvorna?
Det är till er.
Hallå? Bob!
- Jag hann inte ens ta farväl. - Jag vet.
Jag sa åt dem att skynda sig. Jag vill inte att du blir sen.
Vi är framme.
Jane Lee, 32 år gammal. 86 olästa mejl.
Befinner sig just nu... hemma.
- God jul, Bob. - Farväl, Jane.
Jag är strax tillbaka.
Ett ögonblick!
Mamma!
Översättning: Joakim Troué www.sdimedia.com